Bitva u Kurska IV. Č 1-4.
Napsal: 11/5/2006, 18:06
Bitva u Kurska IV. Č 1-4.
Díl IV.
Část 1.
Na jižním směru u jednotek polního maršála Mansteina se ještě před začátkem dělostřelecké přípravy – před rozedněním 5. července 1943 – odehrála letecká bitva. Historici konstatují, že její výsledek – vítězství Němců, vážně ovlivnilo celý průběh bojů.
V centrálním Rusku se v červenci rozednívá již po 2 hodině ranní a tak tomu bylo i 5. července 1943.
Když tedy velitel 8. leteckého sboru generálmajor Seidemann po rozednění přicházel na předsunuté, dobře maskované velitelství sboru v obci Mikojanovka slyšel a bylo mu sděleno, že: „Silné nepřátelské letecké svazy letí ve směru Charkov.“
Německým leteckým stanovištím okolo Charkova a operaci „Citadela“ hrozila katastrofa.
Na šestnácti hustě obsazených letištích v okolí Charkova se na start připravovaly německé Stuky, bombardéry, bitevní letadla a letky stihačů tanků – kolem 800 letadel – ti měly totiž zahájit ofenzívu na jižní frontě údery ze vzduchu. Postupně potom provádět nepřetržitou podporu Hothově 4. TA, která bude probíjet silnou a hluboce členěnou sovětskou obranu.
Jak vypadal plán: Německá bombardovací, bojová a bitevní letadla vzlétnou první, shromáždí se nad letišti. Teprve po nich vzlétnou stíhací svazky a převezmou ochranu a doprovod.
Toto bylo slabé místo 5. července 1943 i 8. leteckého sboru.
Startovací dráhy letišť byly po rozednění plné bombardovacích letounů, které ještě nestačily vzlétnout, a stihači, ty ještě ani nebyly připraveni. Hrozilo, že jestliže Sověti doletí včas rozbijí letadla ještě na zemi.
Sovětské stíhací eskadry spolu s bombardéry se blížily ve výšce 3 000 metrů. Mezi sovětskými stíhačkami byly MiG a Jak a americké letouny typu Airacobra.
Sověti startovali ještě za úplné tmy z letišť 2. a 17. letecké armády z prostoru Kursk a Obojan, některé dokonce z letišť jižně od Moskvy.
Všechny propočty Sovětů byli správné, Němce měli plně překvapit a Mansteinova vojska tak připravit o leteckou podporu. Znalost německé taktiky, přesné zpravodajské zprávy, to vše mělo zajistit úspěch.
Němci to nedovedli pochopit, neboť pro utajení udělali vše co bylo možné a nebylo to jednoduché.
Na severu v prostoru Orel museli rozmístit 730 letadel a 1 protiletadlovou divizi. Na jihu v prostoru Charkov, 8. letecký sbor s 1 185 letadly a 1. protiletadlovým sborem posíleným o jednu brigádu protiletadlového dělostřelectva.
Zhruba 1 200 letounů v Mansteinově prostoru na 16 letištích byla skutečně nebezpečná koncentrace. Letadla stála v boxech co nejdál od sebe obklopená pomocnou ochranou před střepinami. Bomby a PHM bylo v jamách a maskováno. Dokonce hlavní letecké síly přiletěly na letiště teprve v noci před útokem. Vše se však proti místnímu průzkumu, ale i - a to především - před zrádci v hlavním stanu utajit nedalo.
Přesto však tato kalkulace Sovětům nevyšla. Němci totiž měli Radar „Freya“, který podal signály na vzdálenost více jak 100 km o směru a výšce blížících se letadel. To Němce zachránilo. Hlášení od Radaru „Freya“ šlo ihned k protiletadlovému dělostřelectvu a na velitelská stanoviště stíhacích eskader a skupin (PVO).
Dotazy rádiem byly vyloučené, neboť den před a 5. července 1943 po ránu platil zákaz radiového vysílání. Takže jen telefonicky krátký povel: „Poplach!“
Piloti se okamžitě rozběhli k letounům, a následoval jeden start za druhým. Němečtí stihači se za ranního rozbřesku vyšplhali do výšky 3 000 metrů a okamžitě útočili na sovětské bojové eskadry. Rozhořela se mohutná letecká bitva. Výška 2 000 až 3 000 metrů byla pro Sověty nepříznivá. Messerschmitty měly v této výšce absolutní převahu. Jeden ruský stroj za druhým se řítil k zemi. Jen málo sovětských bombardérů se dostalo nad letiště. Ti, kteří se přes veškerou svou odvahu nad letiště dostali, většinou svrhli bomby necíleně a škody způsobily minimální.
Při prvních minutách letecké bitvy ztratili Rusové 120 letadel. Ke konci dne 5. července 1943 to bylo 432 letadel a 6. července 1943 to bylo dalších 205 letadel.
8. letecký sbor generálmajora Seidemanna tak odrazil nejen ofenzívu, ale jak historici uvádějí dokonce na jižním úseku vybojoval absolutní nadvládu ve vzduchu. Německé stíhačky a bombardéry, potom startovaly nerušeně k úderům proti sovětské obraně.
Vlna za vlnou tak mohly po celou dobu bitvy u Kurska prorážet cestu německému útoku.
Bude to však stačit?
![Obrázek](http://galerie.palba.cz/albums/userpics/10068/thumb_radar_freya_1939-45_136.jpeg)
Radar Freya 1939-45.
![Obrázek](http://galerie.palba.cz/albums/userpics/10068/normal_Jih_a_Prokhorovka_5-15__Jul_43%7E0.gif)
Jih a Prokhorovka 5-15. Jul 43.
Díl IV.
Část 1.
Na jižním směru u jednotek polního maršála Mansteina se ještě před začátkem dělostřelecké přípravy – před rozedněním 5. července 1943 – odehrála letecká bitva. Historici konstatují, že její výsledek – vítězství Němců, vážně ovlivnilo celý průběh bojů.
V centrálním Rusku se v červenci rozednívá již po 2 hodině ranní a tak tomu bylo i 5. července 1943.
Když tedy velitel 8. leteckého sboru generálmajor Seidemann po rozednění přicházel na předsunuté, dobře maskované velitelství sboru v obci Mikojanovka slyšel a bylo mu sděleno, že: „Silné nepřátelské letecké svazy letí ve směru Charkov.“
Německým leteckým stanovištím okolo Charkova a operaci „Citadela“ hrozila katastrofa.
Na šestnácti hustě obsazených letištích v okolí Charkova se na start připravovaly německé Stuky, bombardéry, bitevní letadla a letky stihačů tanků – kolem 800 letadel – ti měly totiž zahájit ofenzívu na jižní frontě údery ze vzduchu. Postupně potom provádět nepřetržitou podporu Hothově 4. TA, která bude probíjet silnou a hluboce členěnou sovětskou obranu.
Jak vypadal plán: Německá bombardovací, bojová a bitevní letadla vzlétnou první, shromáždí se nad letišti. Teprve po nich vzlétnou stíhací svazky a převezmou ochranu a doprovod.
Toto bylo slabé místo 5. července 1943 i 8. leteckého sboru.
Startovací dráhy letišť byly po rozednění plné bombardovacích letounů, které ještě nestačily vzlétnout, a stihači, ty ještě ani nebyly připraveni. Hrozilo, že jestliže Sověti doletí včas rozbijí letadla ještě na zemi.
Sovětské stíhací eskadry spolu s bombardéry se blížily ve výšce 3 000 metrů. Mezi sovětskými stíhačkami byly MiG a Jak a americké letouny typu Airacobra.
Sověti startovali ještě za úplné tmy z letišť 2. a 17. letecké armády z prostoru Kursk a Obojan, některé dokonce z letišť jižně od Moskvy.
Všechny propočty Sovětů byli správné, Němce měli plně překvapit a Mansteinova vojska tak připravit o leteckou podporu. Znalost německé taktiky, přesné zpravodajské zprávy, to vše mělo zajistit úspěch.
Němci to nedovedli pochopit, neboť pro utajení udělali vše co bylo možné a nebylo to jednoduché.
Na severu v prostoru Orel museli rozmístit 730 letadel a 1 protiletadlovou divizi. Na jihu v prostoru Charkov, 8. letecký sbor s 1 185 letadly a 1. protiletadlovým sborem posíleným o jednu brigádu protiletadlového dělostřelectva.
Zhruba 1 200 letounů v Mansteinově prostoru na 16 letištích byla skutečně nebezpečná koncentrace. Letadla stála v boxech co nejdál od sebe obklopená pomocnou ochranou před střepinami. Bomby a PHM bylo v jamách a maskováno. Dokonce hlavní letecké síly přiletěly na letiště teprve v noci před útokem. Vše se však proti místnímu průzkumu, ale i - a to především - před zrádci v hlavním stanu utajit nedalo.
Přesto však tato kalkulace Sovětům nevyšla. Němci totiž měli Radar „Freya“, který podal signály na vzdálenost více jak 100 km o směru a výšce blížících se letadel. To Němce zachránilo. Hlášení od Radaru „Freya“ šlo ihned k protiletadlovému dělostřelectvu a na velitelská stanoviště stíhacích eskader a skupin (PVO).
Dotazy rádiem byly vyloučené, neboť den před a 5. července 1943 po ránu platil zákaz radiového vysílání. Takže jen telefonicky krátký povel: „Poplach!“
Piloti se okamžitě rozběhli k letounům, a následoval jeden start za druhým. Němečtí stihači se za ranního rozbřesku vyšplhali do výšky 3 000 metrů a okamžitě útočili na sovětské bojové eskadry. Rozhořela se mohutná letecká bitva. Výška 2 000 až 3 000 metrů byla pro Sověty nepříznivá. Messerschmitty měly v této výšce absolutní převahu. Jeden ruský stroj za druhým se řítil k zemi. Jen málo sovětských bombardérů se dostalo nad letiště. Ti, kteří se přes veškerou svou odvahu nad letiště dostali, většinou svrhli bomby necíleně a škody způsobily minimální.
Při prvních minutách letecké bitvy ztratili Rusové 120 letadel. Ke konci dne 5. července 1943 to bylo 432 letadel a 6. července 1943 to bylo dalších 205 letadel.
8. letecký sbor generálmajora Seidemanna tak odrazil nejen ofenzívu, ale jak historici uvádějí dokonce na jižním úseku vybojoval absolutní nadvládu ve vzduchu. Německé stíhačky a bombardéry, potom startovaly nerušeně k úderům proti sovětské obraně.
Vlna za vlnou tak mohly po celou dobu bitvy u Kurska prorážet cestu německému útoku.
Bude to však stačit?
![Obrázek](http://galerie.palba.cz/albums/userpics/10068/thumb_radar_freya_1939-45_136.jpeg)
Radar Freya 1939-45.
![Obrázek](http://galerie.palba.cz/albums/userpics/10068/normal_Jih_a_Prokhorovka_5-15__Jul_43%7E0.gif)
Jih a Prokhorovka 5-15. Jul 43.